Tidigare i Ghost Whisperer
-Ge mig 360. -Undan? -Undan.
-Jag ser livstecken. -Vem är han? -Eli James.
Professor i psykologi med egen terapi-praktik på universitetet.
Jag antar att du inte har sett fler spöken?
-Det kan man lugnt säga. -Det är en lögn!
Du kan inte se dem men du hör dem.
De goda nyheterna är alltså att jag inte är död.
De dåliga är att jag resten av livet måste höra dem?
Och hjälpa dem.
Snälla hjälp mig. Du måste hjälpa mig.
Varför lyssnar du inte? Jag vet att du hör...
Spökljuden har minskat. Det låter inte som New York-börsen i huvudet längre.
Men en typ väcker mig med sitt mummel varje kväll.
Du har ett nytt känslospöke.
De vänder sig till dig för att de är rädda och ingen lyssnar.
Vanligtvis hjälper du dem eller så lär du dig att koppla bort dem.
-Vår tid är slut för idag. -Vad?
Nu vet jag hur mina patienter känner sig.
Min dator ska få hjärt- och lungräddning. Förresten...
Antikt silke!
Min tekniker kan fixa allt. Och han är tidig.
Bara för att alla hans kompisar hänger i spelhallen.
Den fungerar. Du är min hjälte.
Hade jag förlorat inventarielistan så hade din mamma slutat.
Filerna finns där, jag behövde bara defragmentera din hårddisk.
Se upp med språket, vi har sällskap. Ned, Eli. Eli, Ned.
-Coolt. Killen som hör spöken. -Du är Delias grabb...
Han som hör om spöken. Häftigt att du helt plötsligt fick gåvan.
Bli inte alltför exhalterad. Det fanns en hake, jag var tvungen att dö först.
Men bra jobbat med...
Alt world 2. Är det nyaste versionen?
Ja, lite buggigt men överklockar man burken är det helt suveränt.
-Spelhallarna är otroliga. -Vänta, det är väl inte spelhallen ni...
...där vi hänger, jo. Jag är online nu. Det där är min avatar.
Avatar? Vad är det? Ett historiskt vapen?
Nej, det är jag, eller hur jag ser ut i spelet. En animerad version.
Den kan se ut som spelaren eller vara en ren fantasi.
Man kan välja hår, hudfärg, kläder, vara och göra vad som helst.
Ja, och därför blundar jag med ett öga.
-Kolla, där är du. -Du blev precis virtuell.
Ja, men jag skulle aldrig ha mitt hår så där.
Din avatar har det.
Så istället för att gå till ett ställe för att spela spel...
-Kan du göra mig längre?! -Det finns spel i det här.
Mest är det ett ställe där ungdomar umgås.
Och det är lärande. Man kan träffa människor från hela världen.
Ned, visa henne.
Här kommer studentföreningen. Eller... är det tjejscouter?
Fringe-tjejerna. De är från Halliwell Academy.
En privatskola. I verkliga livet har de uniform.
Som att se sig i spegeln. Inget är som det ser ut.
Och han där, varför ger han Neds avatar det onda ögat?
Det är Phoenix. Han är alltid här. Alltid med samma nördutseende.
Ser ni inte hur han tittar på Ned?
-Inte riktigt. -Han ser likadan ut.
Nu då? Han tittar rakt på mig.
Men lägg av!
-Vad? -Vad händer? Han rör sig inte.
Hans spelare måste ha lämnat datorn. Han har inte loggat ut.
-Vem är du? Vem är du?! Var är jag?!
-Vem är det? -Hur kom jag hit?
-Lugna ner dig. -Var är hon?!
-Det kan inte vara bra. -Det var ett spöke, va?
-Vem letar du efter? -Jag har inte kontroll!
Okej, det var väl inte en avatar jag råkade höra, va?
Ja, Phoenix, eller ett spöke som såg ut som honom.
-Jag svär, det var inget jag gjorde. -Nej, det var något jag gjorde.
Jag drog precis ut ett spöke från min dator.
Översättning: Desire www.Undertexter.se
Vandaliserade spöket nyss din butik för att han var arg över något?
En patient gick i terapi för att han impulsivt slog sönder djurfigurer.
Nej, han var mer förvirrad. Han sa att han inte hade kontroll.
Som om det verkliga livet var ett nytt spel för honom?
Vad bisarrt. Är det ens möjligt?
Jag har sett spöken integrera med elektronik tidigare men inte så här.
Vad får ett spöke att bestämma sig för att gå in i ett spel?
Varför kommer han ut och ser ut som sin avatar?
Ibland ser de ut som de sist minns sig.
Dog han när han spelade spel så tror han kanske att han är sin egen avatar.
Sa han inte, "var är hon?" Han verkar leta efter någon.
Phoenix brukar hänga med en av fringetjejerna.
-Okej, var brukar de vara? -Jag kan visa. Kom.
Bokhandelscaféet.
Gratis internet och halvdugligt kaffe.
Han är här.
Berätta om tjejen han gillar.
Jag vet inte vad hon heter men henens avatar heter Sedona.
Det ser ut som om han har hittat henne.
-Hej, älskling. -Hej, mamma. -Peka ut var han är.
Jag vill fråga honom lite.
Han är borta. Även Sedona.
Hejsan.
Förlåt, jag kunde inte sova. Jag tänkte bara på spöket.
-Phoenix, avatarspöket? -Ja.
Ned sa att han alltid var online så jag tror att han dog när han spelade.
Död genom spelöverdos.
Det är möjligt. I college kollapsade jag av att ha spelat 10 timmars Asteroids.
Säkert att det inte var ölspelet?
Jag sökte på om någon dött av spel och överraskande så finns det några.
Jag har minskat det till den killen, en i Korea och en i Oregon, Curtis Green.
Vänta, dog han efter fem dagars spel i ett sträck?
-Han varken åt, sov eller drack? -Nej, han dog av uttorkning.
Kan inte de andra spelarna säga vem Phoenix verkligen var?
Kanske, allt jag kom åt var hans avatartext.
Han gillar snabba bilar och Coldplay.
Coldplay? Det kan ju vara vilken tonåring som helst.
Exakt, det är ju world wide web. Han kan vara en tioåring i Siberien.
Vänta...
Tjejen från bokhandeln då? Hon hängde ju med Phoenix online?
-Hon kanske vet något. -Jag hoppas det.
Det är tjejen Phoenix hem- sökte igår. Det är säkert Sedona.
Och där hennes piffiga polare med sina alldagliga avatarer. Jag fattar.
Om nu killen dog av att spela... Det här fick Melinda fram.
Det är från hela världen.
-Då skulle väl spöket bryta? -Inte det här.
Så...
Var trevlig. Ta reda på vad hon vet om Phoenix och Curtis-grabben från Oregon.
-Hon ser inte ut att vilja småprata. -Använd ett annat språk då.
En ganska smärtfri inventering bortsett från det lilla datorhaveriet.
Eller ska jag säga datorspöket.
Han är ett här-ute-spöke nu för hans avatar har inte rört sig sedan igår.
-Har du har tittat hela dagen? -Och hela natten, jag är besatt.
Jag kan inte styra min egen avatar men jag kan inte sluta titta på hans.
Jag drog ut ett spöke från ett datorspel. Hur knasigt är inte det?
När jag är online så är jag säker på att ett spöke finns där inne.
-Metaforiskt talat. -Ja, den här kan vara det.
Då är han ett spöke som kommunicerar med de levande.
-Jag vill veta mer om honom. -Killen verkar gilla kostymspel.
-Du vet, de klär sig som sina avatars. -Nej, och hur vet du det?
Har man en tonåring så är det farligt att inte veta.
Allt som krävs är en IM chatt för att någon ska kunna ta över din webkamera.
-Ned är smartare än så. -Jag vet, det är bara...
...alla andra jag oroar mig för.
Där fick du!
Ge en nybörjare en chans.
Var det du?
Det är inte rättvist. Du är skicklig och har en snabb dator.
Pappa gav den till mig av skuldkänslor när han flyttade.
-Tråkigt att höra. -Tack, men jag har kommit över det.
-Så du är Redstar? -Ned. Jag har sett dig där också.
-Jag är Alise. -Du hänger med Pheonix, inte sant?
-Vad är det med honom? -Inte vet jag..
Han har nog slutat spelat och glömt att logga ut sig.
-Känner du honom, spelaren? -Bara online.
Kan något ha hänt? Jag läste om killen som dog när han spelade.
Kan det vara Phoenix? Vad hemskt, jag gillar verkligen honom.
-Håll dig borta från henne! -Killen dog för tre veckor sedan.
Då är det inte han, Phoenix frös igår.
-Jag var där när det hände. -Jag sa: Lämna henne ifred!
Du! Kom hit! Snacka med mig.
Känner du honom?
-Vad försöker ni göra med henne? -Vad försöker du göra?
-Nej, aldrig sett honom förut. -Tror du att du är hennes pojkvän?
Hon vet inte ens vem du är.
Det här är inte verkligt. Du är i ett spel, allt är fantasi.
Hon vet att jag är verklig. Det är därför hon pratar med mig.
På sätt och vis, ja. Men det är inte problemet.
Problemet är, vem pratar jag med?!
Phoenix, okej? Det är allt du behöver veta. Lämna oss ifred nu!
Ett klassiskt fall av vanföreställningssyndrom.
Han tror att han är hennes pojkvän och hon är den perfekta måltavlan.
Rar, blyg, bekymrad och hon har ett liv online.
-Hur behandlar du sånt? -Förändrar deras referensramar.
-Tar ut dem ur fantasin. -Genom att berätta vem han är?
Det är en bra början om vi visste vem han egentligen är.
Kan vi inte spåra hans IP-address genom spelet?
De gjorde det på CSI!
Det kräver nog en brottsundersökning.
Eller så pratar vi bara med någon där han bor... här inne.
Han är borta! Han är inte där längre. Jag har kollat sedan han kom ut.
Han blev frusen. Han var där inne.
-Han var där. -Vad hände? Din avatar rörde sig.
Jag var där inne. Jag hade en syn... men den var annorlunda.
Jag var en del av den världen. Jag såg spelet som han ser det.
-Jag gillar inte det här. -Inte jag heller.
Men vill vi veta vem Phoenix är och varför han hemsöker Alise...
...kan det vara det enda sättet.
Jag letar efter Phoenix.
-Han var nyss här. -Är ni vänner?
Vem undrar?
Du hör inte hit.
Du här inte heller hit. Berätta vem du är.
Nej! Du förstör allt!
Det var inte verkligt när du levde och inte nu heller.
Det måste finnas någon i ditt liv som du vill prata med. Jag kan hjälpa dig!
-Det räcker! -Jag tror inte det.
-Ser du ljuset... Ta chansen! -Aldrig!
Melinda!
Okej, slut på det roliga.
Det var...
...allt därinne var verkligt för spöket.
-Du var skithäftig. -Visst var jag det?!
Han verkade få in lite träffar också, det såg ut som att han skadade dig.
Nej. Jag kände det i spelet men inte nu.
-Hans avatar försvann igen. -Det är okej.
Han kommer tillbaka, annars kan han inte prata med Alise.
Det är inte det enda sättet han kan vara med henne... han är ett spöke.
Hur hittar vi någon som inte vill bli hittad?
Vi har tur. Phoenix verkar ha skickat ett email.
Jag förstår inte, nu vill han att jag hittar honom?
Han är spelare. Han gillar att spela spel.
Okej. Då spelar vi.
Det går inte. Han är ju faktiskt död.
-En affärsadress. -Beritt@incr-c.com
Ingram, Nash, Reynolds, Coben och Company.
Det är en reklamfirma i Hamilton. Så vår döda kille här den här Berrit?
Okej, ta reda på om Phoenix har skickat email från adressen till Alise.
Vi åker och ser om vi hittar vårt spöke.
Berritt@incr-c.com? Aldrig hört talas om honom.
Är han en av de som dog när de spelade?
Nej, bara någon jag träffat online.
-Du är online alldeles för mycket. -Jag önskar jag kunde var mer online.
Mamma tycker att internet är något ont.
-Vill du ha någonting? -Nej, tack.
-Min är tvärtom. -Din mamma?
Nätet är inga problem men hon litar inte på mig i det verkliga livet.
Det vore väl värre om de inte brydde sig, eller hur?
Ja, jag har en sån också.
Åtminstone så har jag mina online-vänner att vända mig till.
Hur vet du att de är dina vänner? Du vet ju inte egentligen vilka de är.
Jag känner egentligen inte dig.
Så sant.
Man lär känna människor mer online. Man avslöjar mer.
Javisst men... vad händer när det inte längre är online?
Och det inte blir som man trodde? Har du lärt känna någon offline?
Jag har mejlat, pratat över mobilen så visst.
-Och du har känt dig trygg? -Lika tryggt som annat i livet.
Menar du din familj?
Jag trodde att vi alltid skulle vara tillsammans.
En dag när jag kommer hem så är den borta. Den finns inte mer.
Men med den här kan jag allitid räkna med att den finns där.
Mr Berrit...? Nej, han jobbar inte här.
Inte nu kanske men har han kanske jobbat här tidigare?
Vänta, menar ni Errit? Mr Bill Errit? Han är inne nu.
-Borde han inte vara död? -Underligare och underligare.
Gud, inte igen. Jag trodde att det var slut på det här!
-Med vad? -För två veckor sedan dök FBI upp.
De anklagade mig för cyberstalking... Lura minderåriga tjejer och utbyta porr.
-Du skickade alltså inte emailen? -Självklart inte, någon stal min adress.
Han är en vinnare jämfört med det de trodde jag gjorde.
Vad då för något?
Han handlar med utmanande foton av vackra unga tjejer, mest tonåringar.
Gud vet hur han får dem att ställa upp.
Polisen säger att vissa till och med skickar webkamerabilder av sig själva.
Jag har sett bilderna och önskar att jag inte gjort det.
-Han är alltså en sexförövare? -En duktig en också.
De har spårat stulna adresser i hela landet men han är borta när de når fram.
Här är agenten som har hand om fallet.
Är den perversa typen ute efter dig nu så ring honom.
Man blir inte alltför ledsen när en pervers typ dör.
Ja, men det förändrar inget. Spöket kontrollerar ju datorn.
Han får unga tjejer att göra saker, till och med sätta på webkameran.
Jag känner en polis. Jag har hjälpt henne i några fall.
Jag ringer henne.
Den som skapade Phoenix är cybersexförövare.
Han tar bilder på tonåringar och lägger ut dem på internet!
Men om FBI har hand om fallet varför pratar du med mig?
Jag känner inte dem men dig. Och du är skyldig mig en tjänst.
Vad?
ID-tjuven jag hjälpte dig att profilera.
Visst. Jag ska försöka begära spelarens email-ID.
Men hoppas inte för mycket. De byter servrar hela tiden.
Internetcafén, motell, omkringflyttande LAN.
Även om vi får en adress så tvivlar jag att han finns där.
Såvida han inte är död.
Jag blir lite sen. Det visar sig att spöket är ett riktigt äckel så...
Vet du vad? Jag får ringa upp dig igen.
Jag vill att du håller dig borta från Alise.
-Nej! Jag har ju sagt... -Spar det. Jag vet vem du är.
Vad du har gjort mot tjejerna, du har försökt förstöra deras liv.
Nu gör du likadant mot Alise.
Men du har gjorde det! Igen och igen!
Du borde vetat bättre men du slutade inte, inte ens efter din död.
-Du förföljer fortfarande Alise. -Du är förvirrad.
Du vet inte vem jag är. Jag vill bara skydda henne.
-Har du haft en bra dag? -Ja.
På med reseskorna, jag vet var den riktiga Phoenix bor.
Vi åker.
Självklart sa han att han skyddar Alise. Han tror säkert det.
-Killen är ju störd. -Är det en teknisk term?
Förlåt. Sjukt störd.
-Det kändes uppriktigt. -Välkommen till hans sjuka värld.
De hittar människors svagheter och utnyttjar det.
-Vad är min svaghet? -Du litar på störda.
Men lägg av...
-Kom nu. -Ska vi bara gå in?
Jag är inte säker på att det här är en bra idé.
Det är nog dags att kalla in en högre makt...
Som kanske... polisen.
Okej, av lukten att döma så gissar jag att killen inte sover.
Det är den verkliga Phoenix.
Vad kallade jag det? Sjukt störd.
Något stämmer inte.
Herregud.
Han sa sanningen. Han ville bara skydda Alise. Alla foton är på henne.
Han är ingen sexförrövare.
Han är Larry Jones.
Alises pappa.
Tror du att han har varit död länge?
Ja, helt klart en hjärtattack. Han har nog varit död i tre dagar.
Då måste spöket ha kommit in i datorn.
Han skyddade alltså sin dotter, men från vad?
-Och varför var han i datorn? -Jag vet inte men det gör han.
Det var det enda sättet jag kunde vara delaktig i hennes liv.
Jag hade en idiotisk affär.
Min fru var bitter och det smittade även Alise.
Hon ville inte ha med mig att göra. Inte konstigt att hon hatade mig men...
-Gud vad jag saknade henne. -Då hittade du på Phoenix.
-Där inne kände jag mig nära henne. -Vad hände sedan?
Efter att jag dog så var jag hemma med Alise, jag såg henne emaila någon.
-Någon i spelet. -Ja, hon träffade honom där.
Jag menar, jag var Phoenix och Phoenix var hennes vän.
Den här killen var... mer.
-Mejlen var ganska intima. -Du misstänkte en sexförövare?
Eller en hormonstinn tonåring, jag visste inte.
Kanske var jag bara överbeskyddande.
Som när du kastade mig över vägen i spelet?
Jag ville inte att du skulle avslöja mig för det här äcklet.
Du ville hjälpa och jag vidare- befordrade eposten han skickade Alise.
De som vi spårade?
Han som skickade emailen var eftersökt för minderårig porr?
När du visste det gick jag tillbaka in i spelet och försökte varna henne.
Men hon trodde att han bara var en vanlig tonåring, precis som hon.
Hon lyssnade inte på mig.
Det har inte alltid varit så.
Vi brukade göra saker ihop.
Vi brukade skratta.
-Jag vet. Jag såg fotona. -Det i jeepen?
Ja... Det tog vi i Sedona.
Hon brukade säga att vi var som Indiana Jones.
Vi sprang uppför det här berget och sökte efter skatter.
När vi kom ner hade vi en läder- påse full med... ja, jag vet inte vad...
Stenar, fjädrar, smuts och...
Hon sa att den var magisk.
Att den skulle skydda oss för alltid.
Ni måste varna henne.
Ni måste be henne vara försiktig.
Snälla.
Oroa dig inte.
Kom.
Ursäkta mig... Alise, hej. Jag är Melinda Gordon.
Jag kände din pappa och jag är ledsen.
Vad handlar det här om?
Jag tror att din dotter kan vara i fara.
-Polisen har inte sagt något. -De vet inte om det.
Förrövaren kontaktar Alise online. Han samlar bilder på unga tjejer.
-Vilka är ni? -Tillfället är dåligt valt...
Jag ställde en fråga.
Jag... Vi... talar med andar. Alises pappa kontaktade mig, så...
Det räcker. Min dotter har förlorat sin pappa, ni får prata med polisen.
-Följ efter dem! Berätta! -Vad ska jag säga?
Att hennes pappa är en spökavatar? Det kommer inte fungera.
-Bara en sak gör det. -Vad?
Vi hittar den här killen och stoppar honom.
-Är vi redo? -Du är klar.
Få honom att emaila dig och Elis vän spårar IP-numret.
Och Sam säger att FBI kan skicka dit någon fort.
-Är det jag? -Du ville ju locka honom?
-Där är Alises avatar och där är Cal. -Är det honom jag letar efter?
Jag tror det. Det är killen du såg i spelet häromdagen, det är samma kille.
Är du redo? Du är min enda väg in.
Okej. Då tar vi en sexförrövare.
Melinda, Melinda! Det är...ett... privat chatrum!
Du kommer inte in!
Okej, jag hör...! Minus en trummahinna.
Vad väntar du på? Ge honom din email för guds skull.
Var lite fräck. Det finns inga dejtingregler.
Hur vet vi att han ens hörde mig?
Vi väntar.
"Mamma är på jobbet. Jag ville inte vara ensam."
"Tråkigt det med din pappa, vill du prata... 555-0125."
"Jag är på bokhandelscaféet med kompisar men de fattar inte..."
"Jag är också här!"
"Jag har grönt hårband... Och du?"
-Tjenare. -Nu sticker vi.
Tack för att du hämtar oss.
-Cal. Var är du? -Jag såg dig inte där inne.
Jag är utanför.
Jag var in och letade men mina kompisar ville dra.
Jag hade en röd tröja.
Tönt, såg du inte mig? Du vet hur jag ser ut. Du fick ju en bild.
Nej. Men flera av oss ska till danstävlingen i Brookside.
-Vad säger du? -Jag vet inte, jag har ingen bil.
Jag har, jag plockar upp dig.
Du är den Jones som bor på Latimer Road, eller hur?
Du har gjort din läxa.
Vad kan jag säga? Jag gillar dig.
Jag är där klockan sex.
Visst.
-Är han fortfarande där? -Nej, han stack.
-Kanske det virtuella caféet? -Nej, det är han inte.
Både Cal och Alise har loggat ut, vad gör vi nu?
Vi väntar på att han emailar Melindas avatar.
Nej, jag kan inte vänta! Han vill ha foton på henne.
Allt som krävs är ett svagt ögonblick och hon är sårbar just nu.
Därför ska du hålla ett öga på henne.
Ifall han tar kontakt. Få ett mobil- nummer, en email, vad som helst.
-Okej, okej. -Se efter din tjej.
Vi kommer att ta den här killen.
-Kommer vi det? -Det ser mer lovande ut.
Kolla, det kom nyss.
Han läste visst mitt rop på hjälp.
Vi har hans internetleverantör. Polisen får spåra IP-adressen.
Förhoppningsvis innan han flyttar på sig igen.
Samantha Blair, tack.
-Tänk att han är i Grandview?! -Var är FBI, kameran och ballongerna?
Vi är på väg att ta en sexförrövare i vår hemstad.
Efter det förra falska alarmet så var glad att jag ens är här.
Han kommer en dag varje månad med sin laptop, han gillar att ha det tyst.
-Det låter som en cyberkriminell. -Eller som en otrogen make.
Kan du öppna, tack?
Okej, kanske du hade rätt.
Eller kanske du hade det.
Vi har visst hittat hans privat gömma.
Han är här för Alise.
Jag behöver adressen, telefonnummer och ingen rör någonting annat här inne.
Hej, Cal, vad händer? Var är du?
Hemma. Brorsan är inte tillbaka med mammas bil.
-Vilken otur. -Jag vet.
Det börjar om 20 minuter, vi ska alla dit.
-Okej, ha det så roligt. -Nej, knäppis...
Jag försöker säga att min brorsa är i närheten av dig.
Han kör förbi dig på hemvägen.
-Jag vet inte riktigt. -Du måste fråga din mamma först.
-Nej då, det är bara det... -Förlåt, mina kompisar är här.
Jag hör inget. Vad du än gör är okej.
Vi har pratat med mamman. Alise är hemma men hon svarar inte i sin mobil.
-Har någon kollat huset? -En patrull kör förbi där nu.
-De åker i en blå minivan. -Jag vänjer mig aldrig vid det där.
Vad?
Att jag glömde berätta att förrövaren kör en blå minivan.
-Registreringsnumret är GRK 998. -Registreringsnumret är GRK 998.
Okej. Vet inte hur du lyckades glömma det där men jag berättar.
Du förstår inte, han är där nu. Han plockar upp henne nu. Nu!
Okej... berätta för Sam att han redan är där.
Oroa dig inte, okej? Polisen är på väg.
Du måste vara Alise. Jag är Cals bror. Hoppa in. Vi hämtar de andra på vägen.
-Är något på tok? -Det är bara det...
Jag vet inte.
Jag fattar. Du borde inte åka någon- stans med den stora stygga brorsan.
Nej, inte det, det är bara... Jag känner inte dig.
Det är lugnt, Cal sa att din mamma höll dig i strama tyglar.
Jag fattar det. Jag är äldre men är ändå ung.
Du vill bara säga,"hallå, jag har en hjärna, jag kan tänka själv."
Ja, det stämmer.
Kanske när din mamma kommer så kan väl hon köra dig.
Ja. Ja, hon... strunt samma.
Hursomhelst, jag måste åka.
Lillbrorsan kommer bli sur om han blir sen.
Så... kommer du?
Ja. Vänta en sekund bara.
-Allt klart? -Kliv ur! Kliv ur bilen!
-Klar. -Kliv ur bilen! Alise, Nej!
Nej! Alise! Nej!
De åkte precis, ni kan ta dem.
Jag har ringt hennes mobil. Hon svarar inte.
Nej, de är inte där inne! De åker i en minivan, en blå minivan!
Det här händer inte!
-Sam säger att de inte hört något. -Hon sitter i bilen.
Jag vet inte vad jag ska göra, jag är helt hjälplös!
-Hur ska jag skydda henne? -Var är de? Vart är de på väg?
De började åka mot Brookside, och de svängde av motorvägen.
-Jag berättar för Sam. -Du kan göra något.
Nej, hon har hoppat in i bilen! Jag kunde inte hindra henne!
-Men du kan stoppa honom. -Hallå, jag har försökt!
Jag är ett spöke, folk går rakt igenom mig!
Men du är den enda som kan hjälpa Alise nu.
Du älskar din flicka.
Tro att du kan göra det här. Du har kraften att stoppa honom.
Det här är inte Brookside.
-Du ska nog släppa av mig här. -Vad...?
Ingen har tvingat dig att sätta dig i bilen. Du ville ju själv.
-Ta det lugnt, det är bara bilder. -Jag visste inte.
Lägg av! Du visste.
Låtsas inte. Du visste.
Pappa är död.
Han kan inte hjälpa dig längre.
Fara, fara. Stanna bilen. Stanna bilen. Om 30 meter.
Vad händer?
-Har du rört något? -Nej.
Sväng vänster nu.
Vad i...!
-Kom hit. -I helvete heller!
Skämtar du?
Stå still! Rör dig inte!
Okej!
Ner på marken, ner på marken nu!
Visa dina händer!
Det är okej, min älskling.
Tack gode gud att du är okej.
Tack.
FBI har försökt spåra honom i över ett år. Hur har du fått all information?
Jag gör vad varje bra hjärn- skrynklare gör, jag pratar med spöken.
Det är sant.
Nej, en dök upp igårkväll. Det...
Jag vet inte hur jag ska kunna tacka dig?
Det var inte jag.
Det var din man.
Jag förstår inte.
Det är okej. Jag förklarar senare.
Jag förstod inte hur betydelselös Alise kände sig efter skilsmässan.
Jag var nog upptagen med att försöka klara av ytterligare en dag.
Okej, mamma, det räcker nu.
-Jag behöver en stund ensam. -Visst.
Det var han, eller hur?
Han gjorde alla de där sakerna i bilen?
Ja.
Han är här med oss nu.
Han kan höra dig.
Han berättade om dagen då du fyllde den där.
Han sa att du trodde den var magisk.
För vi gjorde det tillsammans.
Sen försvann han.
Han kämpade för mig idag men varför kämpade han inte för mig tidigare?
-Varför försvann han bara? -Säg... att jag är ledsen.
Jag kämpade. Det var bara... lite för sent.
Han är ledsen. Han ville aldrig sluta vara en del av ditt liv.
-Är det sant? -Ja.
-Berätta vad jag gjorde. -Han var din vän.
I spelet. Han var Phoenix.
Han skapade den avataren bara för att kunna vara med dig.
Min pappa? Han hatar datorer. Han kan knappt använda en mobil.
Han kom på hur man gör bara för att kunna vara med dig.
Jag önskar att jag kunde stanna nu.
Jag älskar dig också, pappa.
Han ser ljuset.
Och nu när han vet att du är i säkerhet så kan han gå.
Tack.
Säg hej då från mig.
Det är okej.
Hon kommer att klara sig bra.
-Sam erbjöd mig jobb. -Och?
Jag sa jag trivs med jobbet och att sända vilsna själars röster in i ljuset.
Kom.
Du måste sluta säga till alla att du kan höra spöken.
-Varför? Ingen tror på mig. -Folk kommer tro att du är knäpp.
-Lita på mig, jag har varit där. -Folk tror redan att jag är knäpp.